Na scéně Jatka 78 v Pražské tržnici vdechly život knize nakladatelství Slovart s názvem Příšerná hostina s podtitulem strach, tajemství, hrůza a šílenství v české literatuře 14. až 21. století. Knihu doprovodil ilustracemi František Štorm. Na vernisáži knihy účastníci popíjeli stylový koktejl bloody Mary a někteří autoři sborníku uváděli nebo četli své příspěvky. Setkání Mikuláše Dačického z Hesova, Karla Hynka Máchy, Jana Nerudy i Bohuslava Balbína nebo Egona Bondyho (etc etc) na jednom pitevním stole. Editorsky spáchal Radim Kopáč. Jako Cháron sborníku textů vlastnoústně požehal četbou svého textu Eugen Brikcius. Počin je vyvážen i řadou anonymních textů vedle téměř vyšumělého autorství. V knize jsou zastoupeni i současní písmáci Jan Nejedlý, Viki Shock, Petr Stančík, Bohuslav Vaněk-Úvalský (pod pseudonymem Otto Traven). K počinu se přihlásil svým neposedným stylem Patrik Linhart i vlastní povídkou s názvem Území nikoho. Jedna ukázka za všechny:
anonym
Ještě k tragické dopravní nehodě (1973)
K úterní vážné dopravní nehodě v Praze, o níž jsme vydali předběžnou zprávu, uvádíme:
Dvaadvacetiletá řidička z povolání projížděla krátce před 14. hodinou s nákladním vozem značky Praga RN třídu Obránců míru směrem ke Strossmayerovu náměstí v Praze 7. V úseku u hotelu Belveder a Veverkovy ulice vybočila z dosud neobjas něných příčin z vozovky a projela asi 20 metrů po hustě frekventovaném chodníku, kde je zároveň stanice elektrické dráhy. Protože se tento úsek poměrně prudce svažuje, byly následky tragické: na místě byli zabiti 3 chodci, po převozu do nemocnice zemřeli další tři, a dále bylo 7 těžce a 7 lehce zraněno.
Řidička byla předběžně zadržena. První expertiza vyloučila požití alkoholu či drog, vozidlo projde detailním technickým rozborem. Po skončení vyšetřování, jež si vyžádá určitý čas, vydají orgány MV VB závěrečnou zprávu.
(Rudé právo, 1975, 1- 53,464)
Příšerná hostina s podtitulem strach, tajemství, hrůza a šílenství v české literatuře 14. až 21. století. Radim Kopáč (editor), nakladatel Slovart 2023
Dne 24. února 2023 proběhl v prostorách Galerie 1 a půl Haštalská 28
slavnostní křest almanachu českých básníků s názvem Poslední místo u ohně. Ještě ani ne rok fungující prostor v Haštalské ulici na Starém městě pražském se tak stal svědkem setkání editora Vladimíra Stibora s jeho přispěvateli a dalšími zájemci o poezii.
Sešlo se jich tolik, že místa bylo skoro málo, ale nálada byla přesto znamenitá. Složení účastníků také stojí za zmínku, protože jádro tvoří lidé, kteří píší už léta a mají za sebou i několik vydaných knih, ale najdeme zde i mladé a začínající, pro které je sborník jedním z vhodných způsobů, jak se veřejně prezentovat. Tito lidé, třebaže nevytvářejí nějakou formální skupinu, jsou spojeni zájmem o poezii a leckdy i osobním přátelstvím.
Název sborníku je zvláštní a může odkazovat ke starému zvyku: Kdo si v divočině přisedne k ohni, je jaksi osobně nedotknutelný v tom smyslu, že nemusí říkat, kdo je a odkud přichází. Tak nějak bych to cítil i mezi námi, protože se domnívám, že člověk nemá moc mluvit o sobě a když je člověkem tvůrčím, má za sebe nechat mluvit svoje dílo.
V průběhu večera jsme takto vyslechli recitaci Vítězslavy Felcmanové, Aleny Klímové Brejchové, Marie Kofroňové, Romana Szpuka a Víta Dana Kolingera. Pro poslech a dobrou náladu přišel i harmonikář Pepíček Čečil, jehož úsměv spolu s e staropražskými písničkami prozářil celou místnost.
Největší poděkování platí ovšem pořadateli almanachu, který vychází už od roku 2000 a prozatím zahrnuje 16 dílů s neméně poetickými názvy Cesta k hoře úsvitu, Noc plná žen nebo Ohlédni se, nezkameníš. Spíš nežli ohlížení se věnuje pohybu vpřed, protože už sice pár let říká, že je to naposledy, ale nakonec zase dá dohromady další sborník. Přes nelehkou ekonomickou situaci/kdy je kultura první na ráně, když je třeba šetřit/ i po zlých letech covidové nákazy jeho dílo stále pokračuje. Přejeme tedy Vláďovi Stiborovi do dalších let pevné zdraví, pevné nervy a chuť do další práce.
VÁNOČNÍ ÚSMĚV
ze sbírky Barabas (Protis, 2005)
I.
Ještě jsem se neprobudil
ještě pořád spím a sním
sněhovými vločkami zasypaný sen
ve kterém sám sebe vidím
jak z okna paneláku vítám ráno
jak snídám meltu s kousky chleba
jak v prosinci kráčím do školy
jak se ztrácím v závějích
jak hledím mamince do tváře
abych se ohřál u vánočního úsměvu
který z ní pod betlémskou hvězdou
navždy učinil nejkrásnější z žen
II.
Ještě pořád slyším zvonky
ty tóny Nejsvětějšího Zrození
jak proteplují chlév i chrám
sídliště i zapadlou vesnici
kdesi daleko pod vysokou horou
na kterou už asi nevystoupám
i když stále silněji toužím
zavřít za sebou dveře a jít
vrátit se skrze zrcadlo do dětství
vrátit se k Josefu Ladovi
a nad jeho zimními obrázky
usmířen bílou poetikou usínat
Nakladatelství Milana Hodka Paper Jam vydalo sbírku z pozůstalosti teplického barda Jaromíra Urbana (10. 5. 1940 - 4. 3. 2017), jinak také slovutného inženýra chemie, malíře, fotografa a dopisovatele do několika regionálních novin. Kniha vyšla péčí Patrika Linharta a zahrnuje Urbanovu tvorbu z let 1973-1988 (Roztrhaný kalendář), 1975-2000 (Verše staré a nové), 2000-2003 (Alzheimerova choroba) a pět krátkých nedatovaných próz. Přinášíme ukázku v podobě několika básní.
Anděl
Seděli jsme v hospodě
hádali jsme se, jeden vedle spal
zmatení hlasů zbytečných
Když tu hle
anděl si sedl mezi nás
Otřepal si sníh z křídel
a nic
nikdo si ho nevšímal
hádali jsme se pořád dál
Pak zmizel ve sloupu ohně
my pořád nic
ale přece jen jsme se podívali
jeden druhému do očí
A vím že v nich zůstalo
poslední mávnutí jeho křídel
Vzpomínka na Vladimíra Vokolka
Na konec dne si sedl soumrak
nad obzor vypluly levantské hrady
o nohu se mi tře mňoukavá kočka
Je mírný večer
a já si vzpomněl na jeho pohled
z okénka vlaku do Děčína
když se rozloučil se synem a vnučkou
Upřený do dálky
skrz sebe
jako provaz napnutý mezi životem a smrtí
který přejdeme
jen po svém souhlasu
na osamělém místě
uprostřed pouště
Červená hvězda
Červená hvězda je plná černých děr
myších ocásků příšerné gravitace
které podléhají brány i věže
sebelíp houževnatě vypletené
a naklánějí se k mé
zrezivělé hlavě
Noční hlídka
Noční hlídka táhne
pustou krajinou plnou zlámaných trav
chřestí kostmi pravěkých ryb
a marně se snaží najít zprávu
dopis napsaný klínovým písmem
zprávu o tom
že Poslední soud už proběhl
Literatura a sociální realita
V poslední době se v české literatuře objevilo několik děl, které se dotýkají každodenní sociální reality, popisují sociální problémy a snaží se na ně v rámci své poetiky poukázat. Na tento večer jsme pozvali dva autory, kteří v nedávné době vydali nové knižní tituly. Svatava Antošová v polovině července 2021 básnickou knihu Diktátor píše báseň, kde se zabývá prekarizací- prizmatem vlastní zkušenosti, a Igor Malijevský, který na konci roku 2019 publikoval prózu Otevřený prostor, zobrazující svět korporací a práci v nich.
15. září od 18 hodin, Dům čtení Městské knihovny v Praze, Ruská 192/1455, Praha 10
Strana 2 z 4